Tudy.
Tak teď se to zkomplikovalo.
Jsem zmatenej. Myslel jsem, že to bylo tamtudy.
Jsem zmatenej. Určitě je to ta správná cesta?
- Následoval jsem tě. - Musíš následovat kometu.
Už toho s tou kometou nechte!
Posledně jsme se honili za úplně obyčejnou kometou.
- Skončili jsme v Řecku! - Co si stěžuješ?
Copak to nestálo za to? Ty pláže na Mykonosu!
Krásní, zajímaví lidé...
Musíme tudy. Mám z toho dobrej pocit. Pojďte.
- Dobrej pocit... - To mě děsí.
Bydlí pořád v tom krmelci?
Ano.
Nechci být zlej, ale Josef už mohl koupit něco lepšího.
- A za co? - Copak není tesař?
Jo, ten nejhorší na světě.
Jednou jsem ho požádal o stůl.
Byl tak křivej, že jsem ho použil jako klín pod ten starej.
To si po 30 letech fakt nikdo nepamatuje cestu?
Je to moc daleko, Kašpare. To se pamatovat nedá.
Proto na jejich oslavy chodí jen zvířata.
To je Thelma!
- Thelmo! Ne? Je to ona? - Kdo, Melichare?
- Ne, není to ona. - Kdo je Thelma?
Jedna Římanka. Potkal jsem ji na ukřižování.
- Chtěli jsme jít za Ježíšem spolu. - To Thelmu přivedeš do domu Páně?
Copak nejsem na seznamu? Tak si podle etikety můžu někoho přivést.
Na rodinnou oslavu si nemůžeš přivést náhodnou známost.
V tom zmatku si Thelmy nikdo nevšimne.
V jakým zmatku? Je to soukromá oslava!
- Je to pro úzký kruh. - To mě taky štve.
- Co? - Zvou nás jen na křty,
oslavy pro těhotný a nevěsty. Jsme jako starý panny.
Začínáš mluvit jako magor. Jdeme.
- Je to pro mě těžký. - Co?
Ty dlouhý cesty, kupování dárků...
Kupování dárků? Viděli jsme, jaks je opodál natrhal!
- Akorát sis je utrhl. - Úmysl se počítá.
- Ten chlap je syn Boží! - A to jako nemá rád kytky?
Jen abys věděl, já na tu oslavu nesu občerstvení.
- A teď pojďte. - Melichare!
Jsi mudrc, neděláš catering!
Moje šunkovo-sýrový rolky jsou tak dobrý, že se jima zalkneš.
Ty blbe! Ty Židům neseš vepřový?
Říkal jsem vepřový? Řekl jsem šunkový!
Když nebudou chtít, jíst to nemusí.
Budou tam vyznavači Šivy.
- Ti to sní. A teď jdeme. - A ti jsou kdo?
- Přestaňte se hádat. - No tak jo!
Chlapi, je tu nějak ticho.
Je mi trapně, že jsem Thelmu pozval na takovou mizernou párty.
Soudě podle toho ticha je fakt na nic.
- Nuda. - No, mohli bychom...
- Vypadneme odsud. - Ne.
- Půjdeme, než nás někdo uvidí. - Půjdeme dovnitř
a řekneme, že jsme přišli jen pozdravit, protože máme jiný plány.
- Bezva! Jiný plány. - Jo?
- Rozumíš, Kašpare? - Jo, to je dobrý.
- Tak jo, jdeme. - Honem.
- To neklepeš? - Je otevřeno.
- Je tu taková tma. - Haló?
Překvapení!
- Do prdele, to muselo bolet! - Zešíleli jste?
- Vylekal mě! - Praštils mě do čelisti!
- Ó, Pane, požehnej nám... - Co to má být?
To není Ježíš, tetičko!
Máš sílu, kurva!
Sakra teta, jsi praštěná?
- Hodně štěstí, zdraví... - To není on, teta!
To stačí, teta.
Posbírej ten natrhanej papyrus prosím.
- Dost. - Dalo to práci.
Pojďte dál. Oslava s překvapením nemůže začít pozdě.
Jdu pozdě, protože jsem mu byl koupit tyhle krásné květiny.
- To všichni přinesli kytky? - Ale moje hrají všemi barvami.
- Všechny jsou barevný. - Ne.
- Jak je, tři králové? - Ahoj, Josefe.
- Dáte si něco k pití? - Jo, jasně.
Co máš?
- Máme vodu. - Vodu?
Je tady z vodopádu. Je malý, ale vodu pročišťují kameny.
- Je chutná. - Ale je to voda.
Víno nemáme, protože Ježíš zázraky ještě nedělá.
Jsem zvědavej, jak se popere s tím, že je syn Boží, se zázraky a tak.
- Bude v pohodě. Je sladký. Viď? - Vyděsilas mě.
- To je. - Promluvím si s ním.
Se vší svou láskou jsem si napsal projev.
- Sám? - Je nádherný.
Nakreslil jsem pár obrázků, tak to snad pochopí.
- Je mu 30, že, Josefe? - Třicet!
- Čas letí. - To je myrha?
- Už zase přinesl myrhu? - Drahá.
Počkejte.
- Co je na myrze špatnýho? - Někdo to říct musel.
Nejdřív kytky, teď myrha. Příští rok nepřinesu nic.
- Uklidni se, Balte. - Já ti to říkala.
- Cos říkala? - Balte.
- Nech toho. Respektuj královský majestát. - Změnil ses.
Marie! Je to král!
- Stouplo mu to do hlavy! - Už to prosím nedělej!
- Já ti to říkala. - Přinesl jsem ti to jídlo.
Vidíš? Má mě rád.
- Ukaž. Není to vepřové, že ne? - Je to vynikající.
- Voní to dobře. - Je to dobrý?
No do prdele.
- Je to vynikající. Neodoláš. - Vynikající. Co v tom je?
- Je tam... - Sója!
- Dělal je Melichar. - Tak sója, jo?
- Sója, jo. - A jak je děláš?
Jsou to rolky, takže ten název je všeříkající.
Zabalíš sóju do těsta a je to.
- A pak to upečeš. - Ale jak připravuješ tu sóju?
To si myslí, že jsem Babica?
Toho jsem pozvala. Ale to mi to nemůžeš říct?
- U sóji jde o samotnou její chuť. - Neblázni.
Řekni mi to. Tohle jsem nikdy nejedla. Je to mňamka.
Já osobně ji rád nechávám... nadivoko.
Na poli, ať se proběhne,
nažere trávy a napije se vody z potoka.
Dokud nedosáhne správnýho věku a váhy.
A pak sóju porazíš. Sekneš ji do krku sekerou a je to. Že?
Jo.
Sekerou do krku? Asi nechápu.
To je vaše rodinný tajemství, že, Melichare?
Mámino. Však ji znáš.
Nechovala tvoje máma prasata?
- To byla sója. - Tiše. Ježíš přišel.
- K zemi. - Zhasněte!
Překvapení!
Kurva!
Sakra, Leonoro!
- Chcete mě zabít? - Tuhle párty asi nepřežiju.
- Ó, Pane, požehnej nám... - Jsi blbá, teta?
- Kde je Ježíš? - Čtyřicet dní strávil na poušti.
Ale brzy se vrátí.
Čtyřicet dní je moc dlouho, zlato.
Proč? Co se děje?
Poznává sám sebe, nech ho.
Však ano. Jen o něj mám strach, jsem jeho otec.
- To všichni víme, nech toho. - Jsem, cítím to.
Jen sám sebe ujišťuješ...
- Zdravím. - Panebože.
Něco tam máš.
Drahoušku, tys ho vážně pozvala?
Tos chtěl, abych jeho otce nepozvala?
Jeho otce? Děláš si srandu, Marie?
- Řekl, že nepřijde, Josefe. - Počkat, cože?
- Kdy jsi s ním mluvila? - No...
- No... co, Marie? - Nevím... Včera.
Včera? Jak? Celý den jsem byl s tebou.
- Řekni mi pravdu. - Jsi otravnej jako veš.
- Jo? - Včera v noci, já nevím.
- Co? V noci? - Jo.
- Když jsem spal? - Dobrý večer.
- Dobrý večer. Jak se máš? - Jak se máš?
Přinesl jsem vám malý dárek. Oběma.
- Děkuju. Tos neměl. - Vážně ne.
- Oběma. - Páni! Bezva, díky.
Nádherně zabalený. Ta látka se mi líbí.
Podívej, Josefe! Neříkala jsem ti, že potřebujeme obraz, ať to tu zútulníme?
- To je naše rodina. - Pamatuju si, žes to říkala.
- Cože? Vy si to pamatujete? - To se tak říká.
- Vy jste nás odposlouchával? - Nedělej scény.
- To je zásah do soukromí! Zneužití moci! - Líbilo se nám to!
To je pravda.
- Děkuju. - Jsem rád, že se vám líbí.
- Mám z toho radost. - Je krásný.
Vidělas to? Jsem tam jenom napůl!
- To je umění! - Umění?
Umělec neměl čas dokončit všechny.
Tak on neměl čas. To je ale umělec. Jak se jmenuje?
Byl jsem to já.
Nejste všemohoucí Bůh? Není Bůh dokonalosti?
Ale nedokáže dokončit obraz.
Měl jsem spoustu práce, Josefe.
Utahuje si ze mě, Marie.
Přinesl jsem i andílky.
Ale ti nelítají, ti se jí!
- Počkat. - Prý: ti nelítají!
- Marie, prosím! - Tos přišel o smysl pro humor?
Tenhle už dávno vyprávěl Noe!
Řeknu ho Ježíšovi, aby ho mohl předat dál.
- Buď jako doma. - V podstatě tu doma jsem.
- Dělá si ze mě srandu? - Budeš tu párty kazit?
Tak jo. Už jste s tou komedií skončil?
Skončil jste?
Tady je váš potlesk a teď odejděte.
- Co se tu děje, lidi? - Synu!
- Překvapení! - Překvapení!
Páni.
Obejmi mě, zlato!
Páni! Tady je ale lidí.
Běž pryč. To nikdo není, lidi.
- Ježi říkal, že všichni budou spát. - Mám zase zazpívat?
- Ne, teta. - Je k sežrání. Líbí se mi vaše šaty.
- Čí jsou to narozeniny? - Ničí... Moje.
Ty darebáku, tos mi neřekl! Nekoupil jsem ti dárek!
- Jsi úplně rozcuchanej. - Je to vtipálek.
Kdo je to? To nás nepředstavíš?
- Koho myslíš? - To jsem já! Jmenuju se Orlando.
- Jak to jde? - Představování není třeba, už odchází.
Odkud je?
Z pouště, tati, toho neznáš.
- Co tím myslíš? - Z pouště...
- Tetičko Lupito! - Je buzna?
- Protože ten druhej byl tmavej. - Ne!
- Nevšímej si jí... - Nech ji.
Sněz to.
Odveďte ji. Hned!
Moje teta říká to samý o malomocných a socanech.
Později se vraťte!
O takových věcech mi musíš dávat vědět.
Jak jsem měla vědět, že tam budeš 40 dní? Nic jsi neřekl. Jak jsem se měla cítit?
Máš pravdu, promiň. Ta párty je úžasná. Moc mě to mrzí, mami.
Jaks věděla, že se vrátím dneska?
- Tvůj strýček... - Ahoj.
- Strejdo Vitorio! Chyběls mi. - Nazdar, chlape.
- Jak se máš? - Bezva.
- A co ty vousy? - Líbí se ti?
- Jo, jsou parádní. - To ta poušť.
- Trochu jsme na to kašlali. - A nechali je růst.
- Ale proč sis oholil hruď? - To... kvůli plavání.
- Plavání? - Ježíši!
Můj drahý synu! Ty můj chlapáku.
Syn, kterého miluju a o kterého se starám už 30 let.
Mám pro tebe dárek, hochu.
Táta ti vyrobil něco pěkného.
- Páni. Pro mě? - Jo, pro tebe!
- Jak to funguje? - Poslouchej. Podívej, je to jen pro tebe.
Už to chápeme. Už nám došlo, že je to malebná flétna.
Fakt díky.
Já ti taky něco vyrobil. Tady.
- Podívej. - Panejo!
Můžeš na to hrát klidně jednoruč. Sleduj.
Tyjo!
Pšt!
- Parádní zvuk! - Skvělý!
- Zvládneš tohle na flétnu, Josefe? - To je jiný šálek čaje.
Jasně. Jednou tě naučím hrát Beatles.
- Co je to? - Ježi! Já tu tvou rodinu miluju!
Zrovna jsem tetě Lupitě říkal, jak jsme se seznámili.
- Nemyslím, že to pochopila. - Proč?!
- Je to super historka! - Vždyť není ani vtipná.
- Jasně že je! - Nenajíme se?
Chtěl jsem jí říct, jak to děláme.
Ne! To jí neříkej! Zbláznil ses?
- Proč ne? - Chtěl jsem říct...
- To nikoho nezajímá. - Nás ano. Nech ho mluvit.
- Neví, jak to říct! - Že ne?
- Koupal jsem se v oáze. - Neví!
- Byl jsem nahý. - A pak?
A pak jsem se ho zeptal, kudy mám jít.
- Zeptal jsem se a on mi to ukázal. - To teda.
Pořádně jsem mu to ukázal.
Teto Lupito!
Pane, požehnej nám...
To nebylo „vylej“, ale požehnej!
Nech toho!
Ukažte. Je naivní, nerozumí tomu. Dejte mi ruku...
Ježíši, něco ti řeknu.
Blíží se citlivý rozhovor.
Uklidni se, naplň své srdce láskou a připrav se.
- Hele, buď k tomu otevřený. - Přesně.
- Buď otevřený. - Tak jo.
To je tak otravný. Fajn. Co se děje?
- Synu... - No?
Tvůj otec, strýc Vitorio a já si s tebou chceme promluvit.
Co se děje?
- Je to důležité. - O co jde? Řekni mi to.
Je to tajné. Zjistila jsem...
Zjistilas, kde je můj deník?
Hrabali jste se mi ve věcech? Dělám to snad já?
V tom deníku nic není! To je hrozný, nemám tu žádný soukromí!
Proto odcházím! To jsem jedinej, kdo nemůže mít žádnej vztah?
- Ježíši... - Je snad zločin, když má kluk sny?
Nemůžu snít o bratranci? Jsem jenom člověk!
- Jaký deník? - Tys ho nenašla?
- Nešlo o deník. - Žádnej taky není! Žádnej nemám!
Říkala jsem si, že je vhodná chvíle si promluvit.
Tak si promluvme. Tady a teď.
Tady ne, synu. Půjdeme k nám do pokoje.
- Proč? - Bude to tak lepší.
- Půjdeme? - Orlando, buď jako doma.
Já vycházím s každým, to přece víš. S Lupitou jsme už nejlepší kámoši.
A taky se mi děsně líbí tady královy cetky.
- To je zlato. - Kecáš!
Tomu nevěřím. Co je to za kámen?
Zlato, víš, že te máme moc rádi, viď?
Drahoušku... já mu to řeknu.
Řeknu mu to.
- Dobře. - Připravoval jsem se na to...
celých 30 let, tak mě nechte mu to říct.
Ježíši...
chceme ti říct, že...
- Jsem tvůj otec. - Ty zkurvysynu!
- Co to mělo být? - Ty zasranej zkurvysynu!
- Cože? - Věděl, že mu to chci říct, Marie!
Stejně by se to dozvěděl.
Ale dohodli jsme se, že mu to, kurva, řeknu já!
O co jde? Je strejda Vitorio můj otec?
- Strejda Vitorio není. Jsem Bůh. - Neví, jak to říct!
To já vymyslel řeč.
Seš tak sebestřednej! Nemáš špetku taktu!
- Synu... - Nevlastní synu.
Je můj. Pro tebe je nevlastní.
- Nebyls tu! - Nebyl?
Jsem všudypřítomný, jsem tu vždycky! Když si honí, jsem přímo vedle něj!
Co? To není správný!
- Je tak sprostej... - Už dost.
Skončili jste? Copak už se navzájem nerespektujeme?
Mami, jen aby bylo jasno... Strejda Vitorio je Bůh?
Strejda Vitorio neexistuje! Je mi líto.
- Toho jsme vymysleli, abys nebyl zmatený. - Jsem Bůh a tvůj otec. To máš vědět.
A co Josef? Jak jsme spříznění?
Josef je... jak to říct... Náhradní otec.
Ten mě tak štve, když říká takovýhle věci!
- Je jako chůva. - Já na něj shodím skříň!
Udělej si točitý schodiště a propojenou kuchyň.
Zlomím ti o krk palisandr, hajzle!
- Dinosaury jsem vyhladil jedním prdem. - Vyliž si!
Takže ty a máma jste...
- Ne. - Ne?
Nic mezi námi nebylo.
- Nic. - Nic?
No tak. Vůbec nic.
Teda...
- Co? - „Teda“ co?
- No... - „No“ co?
- Zapomnělas na... - Co tím myslí, Marie?
- Co? - Co se stalo, Marie?
- Vstoupil jsem do ní. - Cos to řekl, ty hajzle?
- Zopakuj to! - Nech toho!
- Nevíš, s kým mluvíš! - Josefe!
Zbláznil ses?
- Klídek, vole. - Měj trochu úcty!
- Můžu vstoupit i do tebe. - Přátelím se s Římany!
Marie, zklidni Pepu.
- Prej Pepu! - Pepo...
- Vyrábím topory pro sekery! - Hej!
- Nezahrávej si. - Nechte toho!
- Podívej, je zoufalej. Jsi spokojenej? - Já tomu nerozumím!
Zlato, před 30 lety...
mi archanděl Gabriel řekl, že porodím božího syna. A já souhlasila.
Potom tvůj otec... teda, myslím adoptivní otec, Josef,
nejlepší muž, jakého jsem kdy potkala, souhlasil taky.
- Já jsem syn Boží? - Přesně tak.
A teď potřebuju, abys šířil zvěsti.
- Jaký? - Moje.
Řekneš to jednomu, ten to řekne dalším dvěma, ti dalším třem a tak dále.
Takže jako pyramida?
Klid, synu. Život pro tebe má jiné plány.
A co moje vlastní plány, hm? Moje sny? Moje poslání?
- A to je jaké? - Jsem rád, že se ptáš.
Na poušti jsem se snažil líp poznat sám sebe.
A s Orlandovou pomocí jsem si uvědomil...
že se chci zaměřit na žonglování.
- Co je? - Žonglování...
Zapomeň na žonglování. Teď máš nadpřirozené schopnosti.
Co tím myslíš?
- Jenom... - Co je? Co se děje?
Nic, jen... Vidíš?
A je to.
Je to magor, co...
Tvoje ruka!
- Cos to udělal?! - Josefe, uklidni se. Co to má být?
Cos to mýmu tátovi provedl?
Neomdlívej, podívej se na mě.
- Neomdlívej. - To je moje ruka?
- Podívej na to! - Boží lidé...
Přidělej mu ji. Udělej zázrak.
Nikdy jsem to nedělal. S dovolením, tati.
Uklidni se!
Klid. Ne...
Myslím, že tam je. Měla by fungovat.
Ty kokote zasranej!
- Jak lehký. - Bolí to, kurva!
- To jsem byl já? - Už to nikdy nedělej!
Jestli to uděláš... Udělal to znovu!
Proč to děláš? Josefe, neomdlívej.
Podívej se na jeho ruku. Josefe? Ne!
Josefe.
- Přidělej mi ji, bolí to! - Vydrž!
Myslím, že s ní musím zakroutit, není to o síle.
Vidíš?
- Docela se mi to líbí. - Já ti to říkal.
Musíš pochopit, že teď jsi taky Bůh.
- Dobře, ale... - Teď můžeš dělat cokoli.
Můžu jít s Orlandem na túru?
- Téměř cokoli. - Zlato, teď tě čekají jiné výzvy.
Já vám nevím. Měl jsem svůj život rád.
Nevím, jestli o ty nový výzvy stojím, mami.
- Ale být synem Božím je požehnání. - Asi bych raději byl Josefův syn.
A máš to!
Josef nemá peníze.
Nemá moc, talent,
dokonce ani respekt komunity.
Nestydí se za to, že je omezenej, ale dovoluje mi být tím, kým jsem.
Díky, hochu. Taky tě mám rád.
Měl jsem někdy na vybranou?
Nebo za mě všechno rozhodli ti, kdo se ani neobtěžujou se mě zeptat?
Vím, že je toho na tebe teď hodně,
ale tvůj život má vyšší smysl.
- Potřebuju přemýšlet. - Necháme ho o samotě.
- Dobře. - Pojď.
- Jdeme. - Dobře.
Jdeme. Ježíš si to chce všechno promyslet.
- Jistě, můžete jít. - Chce být sám.
Jo, ale v mém případě je to jedno.
- Tak já teda „odejdu“. - Promluvím s ním.
Hej.
- Sakra. - Promiň, synu.
- Byl jsem trochu mimo. - Promiň.
Mohl bys takhle lusknout?
Zvedni ruku. Dej mi ji, tak.
Lidi, voda se proměnila ve víno!
- Děkuju, synku. - Josefe.
- Slyšíš to? Co je to? - Jo.
Bůh je vážně frajer,
stvořil svět za sedm dní
a nějakou chvíli potom
svoje děti zaplavil povodní
Stvořil Adama a Evu a ti spolu spali.
Pokud existovala jen jedna rodina, jak to, že jsme tady?
Nenimrejme se v detailech, musíme mít víru,
Bůh je všemohoucí a všechno to má díru.
Ježíš Kristus, jeho prvorozený je tak vzrušující,
v horku pouště jsem viděl, jak veliký má... dar.
- Moc pěkné! - Bravo!
Díky!
Na rýmech pořád pracuju. Bude to lepší.
Další zazpívám později.
Napsal jsem děsně zbožnou písničku o tom, jak prší muži.
- Zalíbíte si ji. - Jo.
Jdeme jíst!
- Nepodávala se už večeře? - Umíš hrát na tohle?
Můžu to použít jako klín. Klávesy se viklají.
Josefe, tohle se ti povedlo!
Lidi, tohle je Thelma.
Ahoj! Nemohla jsem to pořádně najít, ale povedlo se, tak jsem tu.
- Kdo je Thelma? - Moje kamarádka.
- Chceš si líznout? - Platí se předem.
- Neříkal jsem, aby ses oblíkla slušně? - Však jo. Tohle slušný je.
Musí ti být zima.
- Ne, je mi horko. - To je dobrý.
- Takhle jsi super. - V ložnici ti zima nebývá.
- Marie, těší mě. - Jsi jedna z Pilátových holek?
Ne! Marie je oslavencova matka. Tohle je její dům.
Matka? Páni, gratuluju! Mohla by sis vydělat pořádnej balík.
Jak to myslíš?
Jen chválí to, jak jsme zbožní.
- Marie je panna, tak... - Panna?
- Chtěla by to? - Smiř se s tím.
- Postarám se o to. - Musíme si promluvit.
Pokud je to tak, chci 30% příplatek. Máte šumivý víno?
Ano, víno máme.
Leonor! Tady. Jsem Ježíšův otec.
Vyrábím nábytek na míru. Kdybys něco potřebovala, tak zavolej.
Pšt! Jasně, že to není prostitutka!
- Jen má hlad. - Buď je to děvka, nebo pštros. Tak jak?
Je to osoba, která nechce být utiskována v tomhle sexistickým systému,
- v týhle společnosti. - Jo?
Tak jí řekni... Panejo!
...aby dneska pravidla týhle společnosti dodržovala.
Melichare, podívej!
Ty seš hroznej tyran!
- Jo? - Jo, seš!
Kritizuješ všechny moje holky!
Mohl bych ti jednu vrazit.
- Thelmičko, pojď sem... - Šumivý víno!
- Tady! - Zkus moje, je sladký.
- Kdo dal do rýže rozinky? - Já!
Celou tu hostinu jsem vařil já.
- A do krocana jsem přidal hřebíček. - Ale proč?
Do bramborového salátu jsem dal jablka z naší zahrady. Je výborný!
A letos nemáme čokoládový dort!
Překvapením je ořechový dort se třemi vrstvami švestek a rumem...
Něco ti povím. Už nic neměň.
No tak, Balte, musíš ochutnat kandované ovoce.
- To bylo skvělý! - Vážně?
Jo! Akorát mi v tomhle chyběl koriandr.
- Na ten jsem zapomněl! - Přidej ho teď.
Marie ví, kde je. Kde je Marie?
- Není s Ježim? - Asi.
- Co je to? - Nechala to tu produkce.
- Dám tam koriandr. - To není třeba!
- Věř mi. - Pustíme se do tajného ježíška!
Dobrý nápad. Začneme s tajným ježíškem.
Můj je Baltazar.
To nemůžeš říkat, teta.
Je to teda šaráda?
Teta Lupita už žije na dluh.
Já dárek nepřinesla, ale můžu vám dát hodinovej dárkovej poukaz.
Řekněme, že můj tajnej ježíšek jsi ty.
Super párty, co?
- Je to jen kadidlo. - To jsem já, Marie.
Ti lidi jsou v pohodě.
Neviděls Josefa?
Hm? Tak viděl?
- Budeš přede mnou pořád utíkat? - Měj trochu úcty.
- Kdy? - Měj trochu úcty.
Ty tajně nekouříš, znám tě.
- Byl jsem ve tvé hlavě. - Tohle je můj dům, Vitorio.
Miluju, když mi tak říkáš, abys mě naštvala.
- Nech toho, Vitorio. - Miluju ten pach žlabů a kozích bobků.
- Přestaň. - Cítíš to?
Jo.
A tak Noe dostal zvířata do Archy. Bezva příběh, Bože.
Hledáme... hledáme všechny.
Nejsi Melicharův host?
Jo, Melichar. Říkala jsem si...
jestli není tamhle ve křoví.
- Nikdo ven nešel. - Stejně se tam asi podívám.
Proč?
- Páni. Cítím tabák. - Tamhle je.
- Fakt? - Jdi rovně. Viděla jsem ho ve stínech.
- To je šílený. - Jo, já vím.
- Pojďme odsud. - Co to děláš?
- Utečeme spolu. - Přestaň.
Lidstvo je už stejně zkažené. Ať si klidně vybuchne.
- Takže? - Ne.
Postavím nám hotel na pláži. Budeš mít vlastní podnik.
Nemůžu.
Můžeš cokoli. Na tuhle chvíli jsem čekal 30 let.
Co když to Ježíš nepřijme?
Najdu nějakýho jinýho idiota. Tady může velet kdokoli.
- Promluvím s ním. - Chceš na jinou planetu?
Přestaň, Vitorio.
- Poletíme na Mars. - Nech toho.
- Poletíme na Jupiter. Anebo na Uran. - Musíš šeptat?
- Uran je daleko a žhavý. - Nemluv tak.
- Ale budu tě zahřívat svými vousy. - Ten tvůj hlas...
- Víš, co umí. - Nemusíš ho používat.
- Přestaň! - Co je?
Nech toho, Vitorio. Zbláznil ses?
- Ničíš mi život. - Jsi cvok!
- Pleteš mi hlavu! - Co se děje?
Šílím z tebe, Marie.
Pojď sem. Zrovna jsem vytvořil další kámen.
- Marie! - Sakra, to je Josef. Jde sem!
Běž! Uvidí nás.
Marie?
Kde ta ženská je?
- Mám ho oslepit? - Přestaň.
- Bude to rychlé. - Nech toho.
Mám ho nechat zchromnout? To teď frčí. Mrzáků je všude plno.
- No, možná... - Tak jo.
Nech toho! Začínám bláznit.
- Slib, že o tom popřemýšlíš. - Nejdřív promluvím s Ježíšem.
- Zasloužíš si muže, co si tě bude vážit. - Tak jo. Pusť mě.
Běž.
Pro lásku mou.
- Přejete si? - S dovolením.
- Kam jdete? - Já tady bydlím.
- Ježíš odpočívá. - Cože?
Byl vyčerpaný. Ale řeknu mu, že jste se stavila.
Jo? Tak zatím.
- Jsem jeho matka. - Já vím.
- Chcete mu nechat vzkaz? - Neprovokuj, jo?
Vím, kde ses tu vzal. Lidi jako ty znám. Ty, co posílají otce zabíjet své syny.
- Jste Marie, že? - Pro tebe paní Marie.
Budu vám říkat Mařenka. Mařenko, Ježi je vyčerpaný.
Těch 40 dní v poušti bylo úchvatných.
Dělal spoustu věcí, o kterých ani nevěděl, že je dokáže.
- Tak ho necháme odpočívat, co, Máňo? - Zaprvé: s „Máňou“ jdi někam.
Jasné? Tohle je opravdová Marie.
Tohle je opravdová hrdá Marie, která šlape hadům na hlavy.
A s mým synem nebudeš manipulovat, ty žebráku.
- To není žebrání, ale dobrovolnictví. - Něco ti povím.
Půjdu do toho pokoje,
jinak tvoje příští dobrovolnická práce bude pro neziskovku,
kdy budeš ze dna Mrtvýho moře zachraňovat svoje shnilý, okousaný koule.
- Jemináčku. - S dovolením. Děkuju.
Taková agresivita.
Ježíši. Tys zamknul?
- To asi on. - On se nikdy nezamyká.
Nechte svýho ptáčka lítat, Máňo.
Ježíši!
Spí. To musí být tím čajem.
- Jakým? - Byl zmatenej.
Říkal, že potřebuje přemýšlet, uvolnit se. Tak jsem mu uvařil čaj.
- Jaký čaj? - Našel jsem ho schovaný u vás v kuchyni.
- Tys mu dal Josefův čaj na zelený zákal? - Je silnej?
Kolik jsi mu ho dal?
Ježíš měl, chudáček, žízeň, tak ho vypil všechen.
Zlato?
Ten čaj nepomohl.
Tady máma, zlatíčko.
- Zlatíčko? - Orlando?
- Život pro tebe má jiné plány. - Tvůj život má vyšší smysl.
Buď k tomu otevřený.
Je buzna?
Jsem zvědavej, jak se popere s tím, že je syn Boží.
Musíš pochopit, že teď jsi taky Bůh.
Teď můžeš dělat cokoli.
Kde to jsem?
Jsi ve své hlavě.
Kdo jste?
Tímhle dilematem jsme si prošli všichni. Já jsem Buddha, tohle je Šiva.
- A vy jste kdo? - Tom Cruise to jednou vysvětlí.
A tohle je Jah, ale těžko se s ním mluví.
Dal bych si fazole, jestli nějaký máš.
Je tam i Alláh. Hele.
Alláh se hned vrátí, že?
- Jo, moc se stydí. - Nemáš mít čtyři ruce?
- Do prdele. Agnaldo! - Vydržte, už běžím! Omlouvám se!
Minutku. Omlouvám se. Byl jsem na obědě.
- Ahoj, lidi. - Honem.
Ježíši, být bohem je švanda.
- Mám jiný plány. - To měli my všichni.
Myslíš, že jsem tu chtěl být natřenej na modro, s Agnaldem za zadkem?
Mě to taky nebaví.
- Ale proč já? - Potlačovat hněv
je jako držet hořící uhlí, abys ho na někoho hodil.
- Spálíš se. - Nemel kokotiny!
Cože?
Vždycky, když na něco neznáš odpověď,
něco si vymyslíš, aby to vypadalo, že víš všechno.
A přitom víš kulový.
- Vím toho víc než ty. - Jakej je smysl života?
No, smysl života...
je list plovoucí po řece, ve které není voda, nemá hranice, jen...
Tyhle směšný klišé fungujou jenom na tvý věřící.
- Tady to neplatí, zlato. - Přiznej, že to nevíš!
Dal bych si zmrzlinu.
- Lidi, soustřeďme se. - Čeho se bojíš, Ježíši?
Bojím se, že selžu. Že mě lidi špatně pochopí.
Prostě to všechno sepiš. Pak to nepopletou.
Ale jsem pro to ten správný člověk?
Klídek, kámo!
Lidi jsou důvěřiví. Uvěří doslova čemukoli. Podívej se na mě!
Podívej se na Šivu! Podívej se na něj!
Chceš šluka?
Myslíte, že to musím přijmout?
Myslím, že další příležitost už nedostaneš.
Díky, pročistili jste mi hlavu.
To je ono, Ježíši.
Dál se uč a...
- Co to, sakra, děláš? - Nemůžu ho vystát!
- Nech toho! - O co jde?
- Už to nevydržím! - Jen jsem říkal...
Je děsně otravnej!
Uklidněte se. To není třeba.
Odcházím.
Plácneme si.
- Kde je ten druhej? - Čau, brácha.
Uvědomuješ si, že budeš zároveň otec i syn?
- To je hustý, brácha. - Nevšímej si ho, ten je mimo.
Jsem sjetej jak sáňky.
Kde to jsem?
Sakra.
Do háje!
Tenhle obraz pojmenuju: Křest nového syna Božího.
- Sakra! - Ne?
- Zase? - Neuvěřitelný.
- Tentokrát to půjde. - Jsi si jistá?
Zkoušelas to už tolikrát...
- Ta vínová vlastně vypadá trochu... - Víš co? Hotovo.
A je to.
A ty jsi pokřtěný. Ještě tohle a hotovo.
Díky Bohu!
Co se děje?
- Ježíši! - Díky, Pane!
- Vrátil se! - Je zpátky!
Věděla jsem, že se vrátíš.
- Jsem tak ráda. - Že se vrátím odkud?
Byl jsi pryč týden.
Přišlo mi to jako pět minut.
Josefův čaj je silný, říkala jsem to.
Mysleli jsme, že ses svého údělu vzdal.
- Ne, přemýšlel jsem nad tím. - Ježi, v klidu.
Řekl jsem jim, kdo jsi doopravdy.
Že jsi divokej. Že jsi nezbednej Kozoroh.
Někdy až moc.
Hele, Orlando...
Tři králové mi pomohli.
A máš naprostou pravdu, nikdo o tvý cestě nemůže rozhodovat za tebe.
Orlando byl pro naši domácnost požehnáním.
- Nech toho. - Byl!
Předveď tu scénku, jak říkám Abrahámovi, aby zabil svého syna.
Tak jo! Po cestě sem
jsem narazil na Abraháma se sekerou.
- Povídám: „Abraháme!“ - Ten znám.
- Ten nevymyslel on. Krade vtipy jiným. - Ježíši!
- Přišel jsem vám říct... - Ježi, klídek.
- O co jde? - Jdeš pozdě. Teď jsem syn Boží já.
Vrať se za Josefem.
Orlando.
Myslím, že je načase, abyste mi říkali Lucifer.
- Kurva. - Říkejte mi Lucifer.
Bylo tak snadný tě v tý poušti svádět, Ježíši.
- Jak to myslíš? - Udělal jsem to lusknutím prstů.
Nemůžu uvěřit, že celou tu dobu jsi byl někdo jinej.
Tys mě zneužíval?
Věřil jsem ti, kámo.
Myslel jsem, že je to opravdový, že jsem výjimečnej.
Ale není to tak. Jenom jsi mě využíval.
Jsi zlej, víš to?
Ty děvkaři!
- Lucifere, nařizuji ti... - Padej!
Pane Bože!
Páni, ta síla se mi líbí!
Je po tobě, dědo!
Čas Boha je u konce. Bude se toho muset ujmout jeho syn.
- Řekl jsem, že to udělám... - To já jsem teď jeho syn.
Kdo bude moje první dáma?
Fuj.
Nemůžu to najít... Hej!
Sundej ty pracky z mý ženy teď...
Do hajzlu!
Zase ze světa udělám parádní místo!
Je čas na mou pomstu.
- Teď můžou hrát Ratatouille. - Mí kmotři!
Synu, nevím, co se to se mnou teď děje. Zachránit nás můžeš jenom ty.
Orlando.
Buď to půjde po dobrým, nebo po zlým.
Podívej se na ni!
To jako fakt? Ryba?
Promiň. Pořád se učím.
Marie, dojdi pro chleba.
Ukážu ti skutečný schopnosti.
Pane Bože.
Nemá to smysl, Ježíši.
Nejsi dost mocnej, abys proti mně bojoval. Přidej se ke mně.
Budeme světu vládnout spolu.
Nikdo nás nezastaví.
Ukážu ti, co dovedu.
Nemá cenu se snažit. Můžu si s tebou dělat, co chci.
To je ono. Toč se.
Toč se... a stop! Zatancuj macarenu!
Ruku na hlavu. To je ono!
Umíš twerkovat? Pořádně si dřepni.
Válíš, královno!
Tak jo. Předveď se mi. To je ono.
A teď zatancuj limbo, šup!
No vida. Ukaž se mi.
To je ono. A teď na jedný noze.
Utíkej před drakem! Kde je? Tamhle je! Utíkej!
Jsi hobit! Popadni ten diamant! Utíkej do jeskyně a před drakem!
Vychrlil na tebe oheň! K zemi!
Vstaň! Popadni diamant! A utíkej do jeskyně!
A klapka! Jsem unavenej.
No tak, Marie. Tancuj.
Odtancuj pryč!
Myši! Jsou tu myši!
Můj syn. Je mezi námi.
Orlando... máš pravdu.
Já vím.
Čas Boha je u konce.
Přesně tak.
A na Zemi může být jen jeden Boží syn.
Mám rád chytrý lidi.
A ten syn...
Může být kdekoliv.
Jak to myslíš?
Je mezi námi.
Asi nechápu.
Bůh je všude.
Já ho vidím tamhle se zlomenou kyčlí.
Ale taky je uvnitř každýho z nás.
Včetně tebe.
- Jak to? Asi nero... - Ne?
Co je to?
Co?
Kde je Ježíš?
Zapomeň na to. Odešel. Je to srab.
Ví, že nemůže...
Ví...
Cítím se... Ví...
Snědl jsem něco, co se mnou nesouhlasí.
Je to jen pálení žáhy.
Jdi do prdele!
- Josefe! - Marie!
- Jsi v pořádku? - Jo.
Podívej se na mě.
Co se děje?
Pane Bože, Baltazare.
To je marmeláda?
Viděla jsem tu myši.
Kde jsou?
Teď už chápeš, proč tě potřebuju?
Ano, tati.
Zlo se vždycky vrátí. Je to neuvěřitelné.
- Jsi v pořádku, Ježíši? - Teď už jo, mami.
Kšá! Běžte pryč!
Jsem rád, že jsi svoje poslání přijal, synu.
- Ještě jsem ho nepřijal, tati. - Co tím myslíš?
- Řekls, že to chápeš. - To jo, ale nepřijal jsem ho.
Nevím, jestli jsem připravenej se všeho vzdát.
Navíc mi to nesedí, chápeš?
Nevím, jestli souhlasím s tvým stylem.
Donutit otce, aby jen tak ze srandy zabil svýho syna.
Proměnit celý město v kámen po tom, cos všechny zabil.
Držet Jonáše celej měsíc uvnitř blbý velryby.
Je to špatný.
Baví mě žonglovat, plést náramky,
bubnovat,
- a psát básničky, kurva. - Vím, že každý máme jiný styl.
Moje špásy někdy zajdou moc daleko.
Ale vyslechni mě.
Teď ti je 30, že?
Co takhle zkusit... tříletou stáž?
- To jde? - Jistě.
Pokud to nebudeš chtít dělat, až ti bude 33,
najdu si někoho jiného a ty se budeš moct vrátit ke svým básničkám,
bubnování a tak.
Počkej. To jako vážně?
Pokud si to za tři roky rozmyslím,
všechno se zase vrátí do normálu?
- Ano. Ve 33 budeš volný. - Slibuješ?
Jsem Bůh. Já nelžu.
Tak jo. Ale mám jednu podmínku.
Jakou?
Chci si vybrat 12 mužů, kteří mě budou následovat.
Aha.
Víš, že to nemusí být 12 mužů, že?
- Mohly by to být ženy. - Já vím,
ale těch 12 chlapů jsem si už asi vybral.
- No jistě. - Co se tu stalo, lidi?
- Ty hajzle! - Co to, sakra, děláš?
Je mrtvý.
Vyděsil mě! Zjevil se tu jako duch.
Tos přece nemusel. Přesně o tomhle jsem mluvil.
Tak už ho oživ.
- Tamhle hoří. - Kde?
Marie, pojď se mnou.
- Nemůžu. - Honem.
V tomhle domě by se požár rozšířil jako nic.
Chci s tebou udělat holčičku.
- Kde hoří? - Nikde. Nech toho.
- Co? - Nic.
Je to úplně k ničemu.
A je to.
- Rozluč se s mámou. - Měj se, synku.
Měj se, mami. Díky za všechno.
Máme tě rádi.
- Ahoj, teto. - Bůh s tebou.
Promiňte za ten nepořádek.
Ty jo! To jdeme do nebe?
Tohle? Ne. Jdeme do Galilee.
Jen mám rád velkolepé, dramatické odchody se světelnými efekty a tak.
Chudí tyhle věci milují.
- Bože! - Co je, Josefe?
Chci s ním mluvit.
Vyslechni mě, Bože.
Byl jsem v tomhle boji o Mariinu a Ježíšovu lásku
hrozně dětinský.
Tak jsem se chtěl omluvit.
Říkal jsem si... jestli bychom...
nemohli být přátelé.
Jistě.
- Přátelé? - Přátelé.
- Půjdeme? - Za co to bylo?
- Jen jsem mu potřásl rukou. - Moje ruka!
To bolí, kurva!
Překlad titulků: Markéta Klobasová